Ladakh, India
Mu vanem tütar on ära linnas, kus tema lapsed käivad koolis.
Mu noorim tütar on samuti kodust lahkunud, ta käib koolis Leh' linnas.
Mina üksinda olen jäänud siia talu eest hoolitsema...
kastan peenraid, vaatan lehmade järele...
Kõik on teisiti kui oli varem.
Neil on nüüd haridus. Siia nad ei jää.
Elu oli õnnelikum, kui me kõik olime siin üheskoos.
Aga nii nad räägivad, et on vaja nad kooli ära saata.
Ühel 1872. aasta maalil, mille nimi on "Ameerika edukäik", näeme valges rüüs naist hõljumas üle Ameerika läänetasandike.
Talle järgnevad eurooplastest kolonistid.
...samal ajal kui indiaanlased ja metsloomad pagevad nende eest.
Naise laubal näeme impeeriumi sümbolit, viisnurka.
Naine hoiab oma paremas käes kooliõpikut.
Samal ajal, kui Ameerika uusasustus lääne suunas edasi nihkub, röövitakse tuhandetelt Ameerika pärismaalaste peredelt vägivaldselt nende lapsed ja saadetakse uue valitsuse poolt loodud internaatkoolidesse.
Ei varjata eesmärki, milleks on indiaanlaste elulaadi hävitamine.
"Indiaanlaste tsiviliseerimiseks on vaja nad meie tsivilisatsiooniga läbi immutada, ja kui nad on meil pihus..."
"...siis hoidkem neid kinni seni, kuni nad on korralikult läbi ligunenud."
-- kindral Richard Pratt, Carlisle'i Indiaanikooli asutaja
"Surmake endis kõik indiaanipärane." -- katkend kõnest Carlisle'i Indiaanikooli avaaktusel
Ka Indias toimub kohalike elanike koolitamine brittide poolt.
"Me peame nüüd andma endist parima, et kujundada välja selline isikuteklass, kes oleks küll indialased verelt ja nahavärvilt..."
"...kuid inglased oma maitsemeelelt, hoiakutelt, moraalilt ja intellektilt." --- lord Macaulay, "Paar sõna indialaste harimise kohta."
Järgmisena võetakse ette kuubalaste ja filipiinlaste koolitamine.
USA armee vallutab Filipiinid. Rohkem kui 500 000 tsiviilisikut tapetakse.
Ellujäänuid saadetakse harima kooliõpetajate armee.
Sellest perioodist pärineval karikatuuril on kujutatud valget meest, kes tassib mustanahalist peletist koolimaja suunas.
Pildi alla on kirjutatud "Valge Mehe Taak"
"USA lippu ei ole kordagi võõral territooriumil heisatud selleks, et allutada endale võõraid maid, vaid alati selleks, et teenida inimkonda." (McKinley, 12. juuli 1900)
KOOLITADES MAAILMA: Valge mehe viimne taak
DOLMA TSERING: Traditsiooniliselt harisime oma lapsi Buddha õpetuste järgi.
Nüüd aga on areng tinginud selle, et kõik saadavad oma lapsed kooli.
Iidsed väärtused, nagu headus ja kaastunne, on aga hakanud kaduma.
Inimesed usuvad nüüd, et kindlasti on vaja saada arstiks või inseneriks.
Vanad käitumisviisid, mis põhinesid kaastunde, lahkuse, üksteise abistamise kõige olulisemaks pidamisel, on tasapisi hääbumas.
WADE DAVIS: Meie kultuuriline lühinägelikkus paneb meid arvama, et ainult meie kultuuris haritakse lapsi -- me saadame nad kooli, meil eksisteerib teatud meetod laste ühiskonnas osalemise ettevalmistamiseks ja selleks on haridus.
Justkui inimesed, kes täpselt samasugust haridusmalli ei püüa matkida, oma lapsi ei harikski. Otse loomulikult on see absurd.
RINCHEN DOLKAR: Enne uue koolisüsteemi tulekut keskendus meie haridus vaimse pärandi edasiandmisele.
Nüüd aga on rõhutatakse materiaalset edukust.
Inimesed lähevad kooli selleks, et teenida palju raha, omada suurt maja, sõita uhke autoga.
Kogu õppimise sisuline tähendus on pööratud pahupidi ja nüüd on ainus eesmärk:
"Kuidas oleks võimalik teenida palju raha?"
HELENA NORBERG-HODGE: Lääne haridussüsteem on vastutav selle eest, et üle kogu maailma on pinda võtmas monokultuur.
Üle kogu maailma toimub õpetamine suures osas täpselt sama õppekava järgi ning see valmistab inimesi ette teatud ametiteks – kus töökohti leidub väga vähestele – linnaliku tarbimisühiskonna liikmena.
Nõnda toimub kultuurilise mitmekesisuse ja samuti inimtasandi mitmekesisuse, inimunikaalsuse hävitamine.
vana aja misjonärid
LEH LINNA HERNHUUTLIK MISJONIKOOL
ISA ELIJAH GERGEN, HERNHUUTLIKU MISJONIKOOLI DIREKTOR: Selle konkreetse kooli, nimega Hernhuutlik Misjonikool, mis kunagi rajati, eesmärgiks oli küll muuhulgas kristluse õpetamine osana hernhuudi (vennastekoguduse) liikumise propagandategevusest.
Hernhuudi Misjonikool rajati sakslastest misjonäride poolt. Seda peetakse Ladakhi üheks kõige paremaks kooliks.
1887. aastal, kui kool rajati, oli sellega seoses asjatuid kahtlusi. Näiteks, et sellise tänavanurgale tekkinud ja misjonäride poolt rajatud kooliga on seotud mingid varjatud, teise usku pööramisega seotud tagamõtted.
Arvati, et misjonikooli õppeprogramm võib olla vastuolus kohalike traditsioonidega või kohaliku religiooniga.
Meie Isa, kes Sa oled taevas. Pühitsetud olgu Sinu nimi; Sinu riik tulgu, sinu tahtmine sündigu, kuidas taevas, nõnda ka maa peal…
Olen kuulnud, et lapsi pidi… neid pidi väevõimuga kooli tooma, sest nad ei tahtnud tulla. Inimesed lihtsalt ei saatnud oma lapsi kooli.
Ja anna meile andeks meie patud, nii nagu meiegi andeks anname oma võlglastele...
Olen veendunud, et ilmalik kooliharidus ja kosmopoliitne koolikogukond ei tohiks tähendada Ladakhi rahvusliku identiteedi kadumist.
Ära saada meid mitte kiusatusse ja päästa meid ära kurjast, sest Sinu päralt on Riik, Vägi ja Au igavesti. Aamen.
Kui olete kaotanud oma ajaloo, siis olete kaotanud kõik.
iidne kultuur
on ökosüsteem
keeruline suhete võrgustik
inimeste ja maa vahel, mille peal nad elavad
nagu igas ökosüsteemis, on iga selle osake seotud kõigi teiste osadega
ja nagu igas ökosüsteemis,
on järskudel muutustel
ettenägematud tagajärjed
We are, We are, (We are) the youth of the nation (meie oleme noorus)
kuus tuhat häält
WADE DAVIS (etnobotaanik, National Geographic Society): Teate, üks väga tähtis asi, mida antropoloogia on meile õpetanud, et see maailm, millesse sünnid, ei ole absoluutne reaalsus, vaid et see on vaid üks paljudest võimalikest reaalsuse mudelitest.
Sinu maailm on paljude valikute tagajärg, mida sinu esivanemad tegid paljude sugupõlvede jooksul kohalikke olusid arvestades, ükskõik kui edukad nad selles ka poleks olnud.
Teised kultuurid ei kujuta endast mingit läbikukkunud püüdlust olla nagu sina, või siis - meist rääkides - läbikukkunud püüdlust olla modernsed.
Nad esindavad inimese kujutlusvõime unikaalseid tahkusid, ja kui me küsime neilt, mis on üldse inimeseks olemise tähendus, siis nad vastavad kuue tuhande erineva häälega.
Ja alles kõik need kuustuhat häält üheskoos saavad moodustada kokkukõla, mille abil suudame leida lahenduse väljakutsetele, mis seisavad meie ees järgneval aastatuhandel.
Me kaldume tihti mõtlema nii, et meie ühiskond ei ole mitte mingi kultuurivariant, vaid see PÄRIS maailm, aga kõik need teised rahvad on kultuurid.
Kuid me ei saa enam endale lubada säärast kultuurilist lühinägelikkust.
Meie siin ei ole mingi kõigutamatu ajalooline nähtus, me oleme kõigest üks valikute kogum, ja neist valikutest lähtuvalt oleme vaid üks paljudest kultuurilise reaalsuse võimalustest.
Just seetõttu, rääkides laste kasvatamisest ja õpetamisest, on igati kohane vaadata ka teiste ühiskondade aastatuhade jooksul arenenud ja rakendatud kogemuste edasiandmise, initsiatsiooni, täiskasvanuks pühitsemise mudeleid.
Helena Norberg-Hodge, Rahvusvaheline Ökoloogia- ja Kulturoloogiaühing: Kui ausalt võrrelda traditsioonilisi lapsekasvatusmudeleid meie tänapäevase haridussüsteemiga, siis pole kahtlustki, et traditsioonilised teadmusmallid toetusid jätkusuutlikkusele.
Kõik need kultuurid ei ole olnud muidugi täiuslikud.
Kuid oma kohalikust kliimast, pinnasest, veest teadsid need inimesed palju ja põlvkond põlvkonna järel suudsid nad jääda ellu, olles sõltumatud ja vastutades ise oma elude eest.
Kaasaegses majanduses ja haridussüsteemis ei õpi lapsed selle kohta aga midagi,
selle asemel koolitatakse neid üldiselt kasutama korporatsioonide tooteid linnakeskse tarbimisühiskonna liikmetena.
Nii et, olles saanud "moodsa" hariduse, ei suuda nad enam ellu jääda oma koduses keskkonnas.
Ladakhi elanik: Need, kes on läinud ära kooli, ei oska siin enam mitte midagi teha.
Nad ei tea, kuidas on vaja loomi karjamaale viia või kuidas põllusaagi eest hoolitseda.
Nad ei oska mitte midagi.
Haridus pole pelgalt info edasiandmine, vaid tegelikult kogu kultuuri edasiandmine.
Täpsemini öeldes, see on lapse indoktrineerimine, tema sissejuhatamine teatud maailmanägemise, õppimise ja olemise viisi.
Aga jällegi - kui me projitseerime oma nägemuse hariduse olemuse või oma elulaadi kohta teiste meretaguste rahvaste eludele,
siis unustame, et see projektsioon toimub ainult meie ettekujutuses, kas pole?
Üks asi, mida oma tööga seotult tihti näen, on see, et erinevad teadmise, olemise ja õppimise viisid loovad tegelikult täiesti erinevaid inimesi.
Kui sa oled üles kasvanud Colorados, siis on sind kasvatatud uskuma, et mägi on elutu kivihunnik, mille ainus hea omadus seisneb võimalikes tema sees paiknevates maavarades.
Sinu suhtumine mäesse on täielikult teistsugune võrreldes mõne lapsega, kes kasvades Lõuna-Peruus, jagab jäägitut veendumust,
et mäe hing on Apu, kaitsev jumalus, kes suunab tema saatust igal eluhetkel.
Seejuures pole kõige olulisem, kas mägi on tegelikult tõesti vaim, või on ta lihtsalt kõntsahunnik
Minu jaoks on huvitav hoopis see, mis moel erinev haridus, õpetades näiteks mäes nägema erinevaid asju, kujundab täiesti erinevad inimolendid, kellel on väga erinev suhtumine maasse.
Mina kasvasin Briti Columbia metsades uskumusega, et need metsad on olemas vaid selleks, et neid saaks maha raiuda.
Sellel uskumusel põhines teadusliku metsamajanduse ideoloogia, mida meile koolis õpetati, ja millest kasvas välja ka minu hilisem raietöölise amet.
Peamine oli olemasoleva taimestiku kõrvaldamine,
et teha ruumi uutele tervetele istandikele,
sest nõnda ju tagame tselluloosi kiirema pealekasvu --
aga see oli mentaalne konstruktsioon!
Nüüd kriitilise pilguga seda vaadeldes ma näen, et säärane uskumustesüsteem tegi minust täiesti teistlaadi inimese --
hoopis erineva suhtumisega metsasse --
võrreldes mu indiaani päritolu sõpradega, kes uskusid, et mets
on elupaigaks Huxwhukw vaimule ja kujutab endast taeva kõverdunud nokka.
Just minu maailmavaate ja minu hariduse tõttu neid metsi enam pole.
"Kool rebib lapsed väevõimuga lahti maailma küljest, mis oli tulvil Jumala enda loomingust...
Kool pole midagi muud kui allutamisvahend, mis on vastuolus isikupäraga...
See on vabrik, mis produtseerib ühetaolisust.
Mina ei olnud koolmeistri kätetöö.
Haridusministeerium ei olnud kaasatud minu siia maailma sündimisse."
– Rabindranath Tagore, 1927. aasta Nobeli kirjanduspreemia laureaat
macaulay lapsed
"Riiklik üldharidus on leiutatud pelgalt selleks, et vormida inimesi üksteisele võimalikult sarnasteks:
ja kui vorm, millesse inimesed valatakse, on valitsuse mõjukamale osale meelejärgi...
...siis seeläbi saavutatakse meeltekontroll, millest loomulikult tuleneb kontroll ka kehade üle."
John Stuart Mill, “Vabadusest”
Vandana Shiva (Navdanya Teaduse, Tehnoloogia ja Ökoloogia Uuringute Fond): "Minu arvates on Lääne hariduse viimase paari aastasaja jooksul toimunud ekspansiooni eesmärgiks olnud,
eriti seoses intensiivsema industrialiseerumisega,
peamiselt luua inimolendeid, kes ei suudaks eriti hästi toime tulla elus ettetulevate probleemidega,
ja takistada sõltumatute kodanike tekkimist, kes suudaks oma kavatsusi ellu viia ja võtta vastutus oma kogukonna eest.
Eesmärgiks on olnud hoopis toota mutrikesi, mille abil saaks käigus hoida tööstuslikku tootmissüsteemi.
Mitte inimesi, vaid tooteid, kelle teadmised oleks ebatäielikud.
Kunagise tarkuse olime juba asendanud "teadmistega" ja nüüd on teadmised kahanemas "informatsiooniks" --
See informatsioon aga on niivõrd ebatäielik, et sellele toetudes tekitame puudulikke inimolendeid.
Kui heidame pilgu selle niinimetatud "hariduse" algusaegadesse, siis on meile selgelt näha selle tegelikud eesmärgid.
Tollase eliidi eesmärgiks oli koolitada inimesi täitma eliidi vajadusi.
Eesmärgiks oli luua taastumatute maavarade ümbertöötlemisel põhinev majandussüsteem, mille abil väike osa ühiskonnast saaks elada enamuse kulul.
Selle tõestuseks on olemas ohtralt kirjandusallikaid --
on täiesti selge, et hariduse algne eesmärk oli panna teatud osa rahvastikust tegema seda, mida vajas eliit.
Kui Macaulay tuli Indiasse --
Ma ei tea, kui paljud teist on kursis, aga Macaulay oli see tegelane, kes oma indialaste harimise teemalises kirjutises visandas nn "Macaulay lapsed".
"Macaulay lapsed" olid tema käsitluse järgi need indialased, kes oleksid tõmmud oma väljanägemiselt, kuid sisemuselt valgenahalised.
Nende ainsaks funktsiooniks pidi saama valitseda India üle täpselt samal moel, nagu seda tegid eurooplased ise.
Manish Jain, Shikshantar (Hariduse ja Arengu Ümberhindamise Rahvaülikool): Kui heidame pilgu paljudele 1960-ndate aastate moderniseerimisvaimustusega seotud kirjutistele,
siis seal on väga ühemõtteliselt kirjas, et kohalikud keeled, kohalikud traditsioonid, kohalikud tavad --
need kõik jäävad jalgu moderniseerimisprotsessile.
Selleks, et need rahvad jõuaksid kõrgemate arenguetappideni,
tuleb kaotada kohalikud eripärad.
99 protsenti tegevustest, mida viiakse ellu "hariduse" sildi all,
on väga otseselt seotud eesmärkidega, mis pärinevad eurooplaste koloniaalvallutuste aegadest.
Tänapäeval aga on paljudes nn "Kolmanda Maailma" riikides
põhieesmärgid jäänud sisuliselt täpselt samaks.
Eesmärgiks on teha inimesed sõltuvaks modernsest tsentraliseeritud majandusest,
kaotada nende võime olla sõltumatud,
distantseerida nad oma kultuurist ja eneseväärikusest.
“Moderniseerumine toimub aeglustatult ühiskonnas, kus annavad endiselt tooni madala tootlikkusega tootmismeetodid, iganenud sotsiaalstruktuurid ja väärtused...
Elanikkonnas tuleb tekitada soodumus aktsepteerida vajadust lasta end ette valmistada sellises majandussüsteemis osalemiseks, mis järjest enam sulgeb indiviidi suurtesse, distsiplineeritud organisatsioonidesse, kus tema osaks saab täita kitsaid, spetsiifilisi tööülesandeid." – Walt Rostow, “Majandusliku arengu staadiumid”, 1960
"Meie koolid on mõnes mõttes nagu vabrikud, kus toormaterjalist -- lastest -- vormitakse ja tahutakse tooted.
Tootmisspetsifikatsioonid tulenevad nõudmistest, mida 20. sajand tsivilisatsioonile esitab ning kooli ülesanne on kujundada õpilasi kooskõlas nende spetsifikatsioonidega." -- Ellwood P. Cubberly, Stanfordi Ülikooli haridusteaduskonna dekaan, 1898
"Meie unistuseks on inimeste täielik alistumine meie käte vahel voolimismaterjaliks olles." -- John D. Rockefeller, USA haridusministeerium, 1906
haridus kõigile
Praegu viiakse tegelikult ellu massiivset globaalset projekti,
selle nimi on "haridus kõigile".
Ühelgi sellega seotud inimesel, kellega olen sellest rääkinud, ei ole vähimatki kahtlust selle projekti tegeliku tausta suhtes.
See on äärmiselt murettekitav.
Seda projekti toetavad kõigi riikide valitsused,
samuti toetavad seda Maailmapank ja ÜRO.
Selle projekti taga on ka kõik suuremad korporatsioonid, McDonalds jpt.
Projekti eesmärk on kõik lapsed kooli panna.
Nad väidavad, et kooliharidus tagab kogukondade arengu
ja et neile avaneb seeläbi võimalus saada peavooluühiskonna osaks.
Ent ma arvan, et peaksime esitama küsimuse:
"Mida tegelikult tähendab ühinemine tänapäeva peavooluga?"
Minu meelest on see väga selgelt seotud eesmärgiga muuta need kogukonnad globaalse majanduse osaks.
Sellega kaasneb kohaliku majanduse, kohaliku kultuuri, kohalike ressursside ümberlülitamine --
ja seda nii isiklikul kui kollektiivsel tasandil --
globaalse majanduse teenistusse.
Kindlasti olete kuulnud riikide peaministreid ja presidente korduvalt rääkimas seda juttu:
"Meil on vaja muuta oma haridussüsteemi selleks, et olla konkurentsivõimelisemad globaalses majandusruumis."
See tähendab: "Meil on vaja vormida oma noori selliseks, et nad vastaks suurte, mobiilsete korporatsioonide vajadustele."
uue aja misjonärid
Maailmapank, WASHINGTON, D.C.
Julian Schweitzer (Maailmapank, Lõuna-Aasia regiooni inimarengu osakonna direktor): "Haridus kõigile" algatus on katse korrastada väga teravat ebaühtlust alghariduse rahastamises.
Meie soov on tõesti, et kõik lapsed läheksid kooli.
Maailmapanga ametlik eesmärk on: "üleilmse vaesuse vähendamine".
Haridus omab meie jaoks kriitilist tähtsust.
Haridus on absoluutselt hädavajalik selleks, et vaesust oleks võimalik jätkusuutlikult vähendada.
Siiski on paljud asetanud küsimuse alla, kelle huve Maailmapank tegelikult esindab.
Hariduse tähtsustamise surve ei tule praegu mitte ainult Maailmapanga inimestelt ja kõrvalseisjatelt,
see surve tuleb ärimeestelt, kes avastavad, et nad ei saa oma tehaseid laiendada,
nad ei saa arendada oma ettevõtteid,
kuna ei leidu piisavalt oskustöölisi.
"India uued õpetajad"
Ent kelle huvides on tegelikult see, et iga laps meie planeedil saaks ühesuguse hariduse?
Me peame olema väga ettevaatlikud, et mitte käituda üleolevalt iidsete kultuuride aladel tegutsedes.
Me saame neid aidata ja me kindlasti ei taha neid laostada ega nende kultuuri hävitada.
Teisest küljest, ei oleks õige ka püüda nende kultuuri ülipüüdlikult niiöelda külmhoones konserveerida.
Kui nemad seda ei soovi, siis on meie kohus neid selles osas aidata.
"USA lippu ei ole kordagi võõral territooriumil heisatud selleks, et allutada endale võõraid maid, vaid alati selleks, et teenida inimkonda." (McKinley, 12. juuli 1900)
Kui reisite India hõimualadel ja satute vestlusse kohalike naistega,
ja kui küsite neilt: "Miks vajavad teie lapsed haridust?"
Nad peavad sind täiesti napakaks.
Sest, loomulikult meie lapsed vajavad haridust.
Võite neilt küsida: "Aga miks, öelge mulle, miks?"
Nad vastavad: "Sest me ju ei taha nendele sellist elu, nagu on meil."
nii et elage nii nagu meie
muusika: JAMES BROWN, “LIVING IN AMERICA”
AKTIIVSUS- JA TÄHELEPANUHÄIRE
16 000 000 USA last kannatavad depressiooni ja teiste emotsionaalsete häirete all
69 000 13- kuni 19-aastast tüdrukut lõiguvad end regulaarselt
1 600 000 neist võtavad hetkel kahte või enamat psühhiaatrilist ravimit.
78 USA last on tapetud või haavata saanud viimase kaheksa aasta koolitulistamistes
120 000 last on viimase 12 kuu jooksul sooritanud enesetapukatse
55,5 % USA keskkooliõpilastest on seisukohal, et valitsus ei tohiks ajaleheartikleid tsenseerida
32,5 % neist aga arvab, et valitsus peaks ajaleheartikleid tsenseerima
12 % keskkooliõpilastest ei oska selle kohta midagi arvata
nende USA õpilaste osakaal protsentides, kes ei suuda lõpetada keskkooli:
13 247 845 USA last elab vaesuses
"Kui suurem osa rahvastikust on harimata ja kirjaoskamatud, siis... nad jäävad oma arengus mahajäänuteks ning jäävad järgima iganenud religioosseid ebauskusid." -- Ladakhi majandusõpetuse käsiraamat
tagurlik ja primitiivne
"Kui enamus inimestest on kirjaoskmatud (sic) ja arengus mahajäänud, siis nende elatustase on madalam, võrreldes nendega, kes on omandanud hea hariduse ja elus edasi jõudnud." -- Ladakhi majandusõpetuse käsiraamat
Kui moodsat läänelikku haridussüsteemi rakendatakse traditsioonilise kultuuri aladel,
siis tekitab see alati tohutu alaväärsustunde.
Kooliõpikutes näidatakse Lääne linnakeskset tarbimisühiskonda kui midagi väga eesrindlikku --
nagu see oleks ainuõige olemisviis --
ja selle tulemusel tekib lastes veendumus,
et nende endi kultuur, nende endi keel, nende harjumuslik elulaad
on iganenud, algeline ja häbiväärne.
Mu vanaema rääkis, et enne kui tuli areng, siis keegi ei käinud üldse koolis,
nad lihtsalt olid kodus... ja nad läksid nagu...
nad lihtsalt läksid koos lehmadega mägedesse.
Ja õhtupoole tulid nad koju tagasi ja valmistasid toitu ja tegid muid asju.
Üks hariduse tõepoolest reaalsetest tulemustest, mida ma ise olen näinud,
on alaväärsustunne, mis esineb mitmel eri tasandil.
Kõigepealt vanemate elanike seas.
Ma olen külastanud paljusid külasid, soovides õppida nende pärimuslikke oskusi.
Nende esimene reaktsioon on alati:
"Mina ei tea midagi, mine räägi minu pojaga...
Tema on läbinud kümme klassi, või et ta on läbinud kaksteist klassi.
Mina ei tea midagi, mina ei saa millestki aru."
See on minu elus olnud üks kõige valusamaid väljaütlemisi, mida ma olen kuulnud külaelanikelt lugematuid kordi.
Dolma Tsering (Ladakhi Naisliit): Varasematel aegadel suhtusid naised maatöösse naudingu ja austusega.
Nüüd aga on areng tinginud selle, et nende meelest tähendab haritud olemine ainult lugemist ja kirjutamist.
Nad ütlevad: "Mina ei ole ju haritud, ma ei tea midagi."
Kuid tegelikult oli neil palju teadmisi. Rohkem kui neil, kes käisid koolis.
Nad oskavad talu pidada, toitu kasvatada, villa kedrata...
Nad saavad kõigega hakkama.
Mu vanem poeg elab Lehis. Üks lapselaps elab nüüd Jammus, teine Delhis. Mu noorim poeg on Delhis.
Koju on jäänud ainult mina koos oma mehega.
Kui lapsed on kooli lõpetanud, siis nad ei saa siia jääda. Neil on vaja raha teenida.
Ma oleksin õnnelikum, kui nad oleksid siin, aga neil on vaja ära minna, et raha teenida.
vaesus
Tänapäeval on laialt levinud uskumus, et kaasaegne haridus aitab tõusta inimestel vaesusest välja.
Aga kui püüame vaadata realistlikult kõike, mis on toimunud,
siis näeme, et just kolonialism, majandusarendus ja humanitaarabi on vaesuse põhjusteks.
Moderniseerimis- ja arenduseelsetes majandussüsteemides
ei näe me seesugust vaesust,
mida me näeme tänapäeva Calcutta, Mexico City või Pekingi agulites.
Peaaegu kõigis põliste rahvaste elukohtades
-- nii Hiinas, Indias kui ka Aafrikas --
sisendatakse praegu inimestesse veendumust, et tulevik on modernse, urbaniseerunud tarbimisühiskonna päralt.
Ja nii võetakse suuri laene, müüakse maha oma majad,
et nende laps saaks hariduse.
Nad elavad selle lootuse varal, et nende laps saab siis moodsa majanduse tingimustes tasuva töö inseneri või arstina.
Neid, kellel see õnnestub, on alla 10 protsendi.
90 protsenti tabab läbikukkumine.
Võib juhtuda, et neil õnnestub leida töö näiteks teenijana või automehaanikuna,
aga see on väga kaugel sellisest hiilgavast elust, millest tema vanemad unistasid.
Suuremal osal õpilastest Ladakhis ei lähe eriti hästi.
Kümnest kaks saab tõesti hakkama, isegi väga hästi saavad hakkama.
Umbes kaheksa elujärg aga ei parane.
Paljud õpilastest ei leia pärast kooli lõpetamist tööd.
Nad muutuvad väga depressiivseteks, frustreerunuteks ja vihasteks.
Üks asi, mis on minu meelest tohutult murettekitav õigluse ja moraali seisukohast,
et eksisteerib institutsioon, millel on üleilmne võim, ja mis häbimärgistab miljoneid inimesi, sildistades neid läbikukkunu sildiga.
Äärmiselt taibukad, toredad, andekad inimesed, keda ma Indias olen kohanud, on end alati tutvustanud mulle:
"Ah, ma olen kaheksandas klassis väljalangenu..." või: "Ma olen kümnendas klassis väljalangenu"
-- nii ongi tavaks end tutvustada.
On uskumatu, et need ametnikud, kes oma sõnade kohaselt tegelevad sotsiaalse ebavõrdsuse vähendamisega,
ei suuda samas näha selle sotsiaalse hierarhilisuse tohutult suurt õiglusetust, seda sotsiaalset lõhet,
mis on otseselt tekitatud hariduse, tänapäevase hariduse poolt.
See on minu jaoks täiesti üle mõistuse, miks seda ei teadvustata.
Teiseks muidugi läheb nende "läbikukkujatega" kaotsi kogu see fantaasiarikkus ja kultuuriline panus, mis võiks olla nende tugev külg.
Sest ma usun, et need, kelle haridussüsteem välja praagib, tegelikult oskavad mõelda laiemalt ja teistel tasanditel.
Kõiki neid väärtuseid surutakse alla ja seetõttu on need väärtused kadumas.
Nii et need inimesed, kes suudavad mõelda ainult väga kitsalt ja ühedimensiooniliselt --
nemad pälvivad heakskiidu ja süsteem premeerib neid.
Neid teemasid tuleks meenutada kõigile inimestele, kes väidavad, et nad on oma tegevusega edendamas sotsiaalset võrdsust.
Mina olen pärit Kesk-Himaalaja Garhwali-nimelisest piirkonnast.
Garhwali naised töötasid ennastsalgavalt selle nimel, et võimaldada oma lastele kooliharidus.
Loomulikult aga oli tegu institutsionaalse koolisüsteemiga,
kus ei õpetata sulle mitte midagi kohaliku ökoloogia, kohaliku kultuuri, kohaliku majanduse, või ka sinu isikliku toimetulekuvõime kohta.
Põhimõtteliselt omandad sa seal poolikud oskused orienteerumiseks sinu jaoks võõras süsteemis, kuhu sul aga tegelikult pole võimalik siseneda,
sest sa ei ole selleks sobiva sotsiaalse taustaga, või sind ei nähta selleks muul moel piisavalt priviligeerituna, vms.
Kui ma olen nüüd uuesti rääkinud oma kodukoha naistega,
siis nad ütlevad, et nende elu suurim eksimus oli arvata, et seesugune haridus võiks nende lapsi aidata.
Meil on hindi keeles selline ütlus.
Tähendab, pesunaise koera koht ei ole ei pesunaise kodu ega ka see pesemise koht.
Nendest lastest saavad "vahepealsed" inimesed.
Ja neid on massiliselt langemas nendesse kuristikesse, mis haigutavad nende pragude all, mida on täis "vahepealne" maailm.
"Me loome uue India."
"Sinagi võid kvalifitseeruda ühele meie 850 000 IT-töökohast."
"Mida oled otsimas sina?"
psühholoogiline abi
Kohutavalt kurb on näha, kui paljud lääne inimesed, tulles tutvuma eksootiliste, suhteliselt kestlike, suhteliselt puutumatute ühiskondadega --
armuvad sellesse kohta, nad tahavad sinna jäädagi, nad tahavad tagasi tulla,
nad armuvad kohalikesse inimestesse, sest neile tunduvad kohalikud inimesed olevat uskumatult õnnelikud, uskumatult head, uskumatult abivalmid.
Kuid siis tekib neis läänlastes soov "aidata", "arendada", juurutada läänelikku koolisüsteemi,
et kohaliku rahva elu "paremaks teha".
Nojah, minu nimi on Heidi. Ma olen pärit Saksamaalt.
Täpsemini Lõuna-Saksamaalt, Baierist.
Ja kuna ma elan Baieris, siis ma huvitun alpinismist.
Ja see oli muidugi põhjuseks, miks mul tekkis soov külastada Himaalajat.
Ja kuna ma olin õpetaja -- õpetasin inglise-saksa eetikat (see on midagi religioonitaolist) --
siis ma olin huvitatud ka Himaalaja koolidest.
Ja nii juhtus, et kohtusin siin Lamdoni koolirahvaga.
One, two, three, up! One, two, three, up!
Lamdoni Näidiskooli peetakse üheks kõige parematest ilmalikest Ladakhi erakoolidest.
Ja muidugi rikastas mind väga suhtlemine kohalike inimestega --
nende religioossus, nende vaimsus,
kaastunde ja sallivuse väärtustamine, -- nii et mul tekkis mõte:
"Noh, ma pean midagi selle kooli heaks tegema."
Hakkasin järk-järgult sellega tegelema, otsisin sponsoreid, üritasin raha koguda,
-- näiteks, võin uhkusega öelda, seal seisab tütarlaste ühiselamu, mis mõeldud sajale õpilasele.
See on ehitatud peamiselt minukogutud raha eest.
Tänu Heidile on sadadel Ladakhi paljude külade lastel võimalik lahkuda oma kodudest ja perekondade juurest, et elada Lamdoni internaatkoolis.
Siin on nimekiri võimalikest põhjustestest, miks on vaja kasutada peeglit.
Esiteks, et oma välimus üle kontrollida.
Et kontrollida oma välimust.
Kas te teete seda? Jah. Peeglist kontrollite?
Ja et ilus välja näha. - Jah.
Et välimust kontrollida, jah? Te kontrollite välimust?
Kontrollite välimust mitte ainult selleks, et näha, kuidas te välja näete,
aga ka seda, kuidas te riides olete, okei?
Eksole? Kuidas te riides olete.
Ja siis - et ilus välja näha. Kui palju tähtis see on?
Edevus. Ilu.
Kõigile on tähtis, kuidas nad välja näevad, okei?
Kõik hoolitsevad oma väljanägemise eest. Kuidas sa välja näed, onju?
Kuidas välja näed, on väga tähtis.
Isegi, kui nad jäävad siia ainult üheks või paariks aastaks, ja mõnikord nad peavad tagasi minema,
kuna nende vanemad sunnivad neid põllutöid tegema või nooremate laste eest hoolitsema, --
ka sel juhul saavad nad siit midagi vajalikku kaasa.
Mõned neist lähevad edasi sõjaväkke...
Neist võivad ka saada head kaupmehed... Nad avavad kauplusi
ja müüvad kõiki neid kaelaehteid ja dressipluuse ja neid asju.
Või omandavad mingi eriala.
Ja viimasel ajal peamiselt, nagu ma olen kuulnud ja loodan, et see nii on -- arvutitehnoloogia vallas.
Nii et nad lähevad Indiasse ja neil on päris head väljavaated.
Nii et, minu meelest on siin piirkonnas tõeline vaesus seljatatud.
Ja mõned siin ütlevad, et ma võiks nüüd minna näiteks Kongosse või kuhugi,
aga minu meelest vajavad nad siiski veel abi.
Ei saa ju neid lihtsalt vette visata ja et las nad siis ise ujuvad.
Mida nad vajavad? Nad vajavad kõike!
Riietest kuni psühholoogilise... abini välja.
Klipp Kenneth Branagh' filmist „Jänesekindel aed“: Sest kui me võtame nõuks kasvatada ja koolitada selliseid lapsi tuleviku jaoks,
siis ei saa meil neid lasta jääda sellisteks, nagu nad on.
Pärismaalasel on vaja, et me teda aitaksime, kuigi ta ise seda ei soovi.
"Sa oled osaline ideoloogilise töötlemise protsessis. Me ei ole suutnud luua sellist haridussüsteemi, mis ei kujutaks endast ideoloogilise töötlemise mehhanismi.
Mida sulle siin õpetatakse, see on segu parajasti moesolevatest eelarvamustest ja valikutest, mida see konkreetne ühiskond on teinud.
Ka üksnes põgus pilk ajaloole näitab, kui muutlikud need tegelikult on. -- Doris Lessing, 2007. aasta Nobeli kirjanduspreemia laureaat
ühendame punktid
Kui ma näen kõiki neid tõesti väga heade kavatsustega inimesi,
kes püüavad teisi "abistada" oma koolitus- ja abipakettidega,
siis ma tõesti ei arva, et selle taga on mingeid pahatahtlikke kavatsusi.
Ma arvan, et need soovid tulenevad siirast heasoovlikkusest ja soovist teisi aidata.
Aga nad lihtsalt ei suuda näha erinevate asjade omavahelisi seoseid,
nad tihti ei viibi sündmuskohas piisavalt kaua selleks, et näha oma tegevuse kõiki tulemusi.
Ja nad lihtsalt ei suuda kogu olukorda näha piisavalt avaralt.
Ma sain oma hariduse Hernhuudi misjonikoolis, mis asub Leh's.
mis on minu meelest Ladakhi kõige parem kool.
Alguses olin ma Lamdoni Näidiskoolis Leh's, kuni kuuenda klassini.
Keskkoolis käisin ma lausa Delhis. Ma olen olnud Delhis viimased kaheksa, üheksa aastat.
Kui ma käisin esimeses klassis, siis mind suunati ümber siia.
Mind saadeti Mussooriesse, siis Dehraduni ja siis Delhisse.
Ma ei tea eriti palju oma kultuuri kohta.
Meil ei tunta eriti oma pärimust ja muid selliseid asju.
Põhimõtteliselt, kui õpilased tulevad Delhisse õppima, siis satuvad nad keskkonda, mis on Ladakhist väga erinev.
Nad üldiselt unustavad ära oma kultuuri,
mõnikord nad isegi ei oska pärast enam oma keeles rääkida.
Nad unustavad oma kultuuri.
Ja ma arvan, et see ei tõota Ladakhi jaoks mitte midagi head.
Keegi ei räägi enam soravalt ladakhi keelt, nagu varem oli.
Aga siin me oleme ja me järgime nüüd globaalseid tavasid.
Me püüame olla... me püüame nendega konkureerida.
Kõik, mis meid huvitab, on raha, raha, raha.
inglise keel valitseb maailma
Ajal, kui sa sündisid, kõneleti maailmas kuues tuhandes keeles.
Keel aga ei koosne ainult grammatikast ja sõnavarast,
keel on inimhinge väljendus
See on vahend, mille kaudu kõigi kultuuride hing saab maailmas ilmsiks.
Ma olen alati öelnud, et iga keel on justkui meelte ürgmets,
mõtete ökosüsteem,
sotsiaalsete ja vaimsete potentsiaalide ammendamatu reservuaar.
Samal ajal kui me siin istume, on teoks saanud see, et pooli nendest keeltest enam lastele edasi ei õpetata.
Mõnedes asjades oleme järeleandmatud.
Näiteks inglise keeles rääkimine.
Minu kool on inglisekeelne ja kõik lapsed räägivad siin inglise keelt.
Ka mänguväljakul räägivad kõik inglise keelt.
Ja klassiruumus samuti, koolis peame igal pool rääkima inglise keeles.
Me nõuame, et lapsed räägiksid inglise keeles,
nii õpetajaga koolitunnis kui ka omavahel.
Kui keegi räägib mõnes teises keeles, ladakhi või hindi keeles, siis õpetaja karistab teda.
Mida see tähendab, et karistatakse?
ee... nojah, see on raha. Rahatrahv. Raha.
Viis ruupiat.
Distsipliini kaudu tekitame lastes harjumuse rääkida inglise keeles.
Inglise keel on see keel, mis valitseb tänapäeva maailma.
võtame näiteks kübermaailma, interneti, mille iganes, kasvõi äri.
Indias elades pead sa õppima inglise keelt.
Kui me läheme teistesse riikidesse, siis see on... me peame inglise keeles rääkima.
Kui meil ei ole inglise keele... siis me ei saa minna teise riiki ja... rääkida, jah.
See, inglise keele rääkimine on väga hea.
Kui ma kooli lõpetan, siis ma lähen küll teistesse riikidesse.
Mis sa arvad, kuhu sa lähed edasi õppima?
Delhisse.
Kas su ema ei tunne sinust puudust, kui sa kolid Delhisse?
Jah, siis ma tunnen temast puudust. Emast tunnen puudust.
Ma tunnen tõesti oma kodulinnast puudust.
Ja oma vanematest.
Sest ma olen olnud siin juba -- mitte päris siin, aga oma kodulinnast eemal -- umbes 10 või 12 aastat.
Ja rääkides sellest kohast, mille nimi on Ladakh, nagu nägite, see on jumalik,
see on tõeline paradiis.
Igatsen selle järele, Ladakhi järele kohutavalt.
Sest... kodu on ju kodu, kas pole?
inimene + loodus
"Kooli õilis missioon tuleb eriti hästi esile pimedates, läppunud, koledates paikades.
See seisneb oma füüsise ületamises, tõustes kõrgemale looduse ilust."
"Kooli eesmärk peaks olema arendada inimeses võimet eemalduda välisest maailmast." -- William Torrey Harris, USA haridusvolinik 1889-1906
Üks kõige suuremaid haridusega seotud tragöödiaid on see, kuidas kool lõikab inimese ära loodusest
ja vangistab inimese suletud ruumidesse iga päev kaheksaks tunniks.
Ma usun, et alles mitmeid põlvkondi hiljem me mõistame selle meeletu kahju kogu ulatust, mida laste vangistamine praegu meile põhjustab.
Siis vaatame tagasi ja imestame, et kuidas oli võimalik, et iseendiga nõnda käitusime.
Kuidas oli võimalik selline mõtteviis, et inimeste betoonist kongidesse sulgemine,
sundides neid lugema raamatuid looduse kohta --
et see on parem viis elu ja looduse mõistmiseks kui reaalselt looduse keskel viibimine.
Lamdoni kooli keskkonnaõpetuse tund: Miks nimetatakse seda... miks selline nimi?
Oskate öelda?
Mis te arvate, miks seda nii kutsutakse?
selle sõna kirjapilt on "kserofüütne".
Kserofüütne. Miks me seda nii nimetame?
Kserofüütne taimestik.
Meil Ladakhis on seda tüüpi taimestik, kserotüüpne taimestik.
Edasi, kas oskate nimetada põhjused, miks me nimetame seda tüüpi taimestikku kserofüütseks?
Kas keegi teab?
õpetaja filmis "FERRIS BUELLER’S DAY OFF": "Kas keegi teab? Kas keegi teab?"
Kas meie kohalik sademete hulk on suur? Ei.
Meie sademehulk on vähene.
Nii et sel põhjusel, nagu me oleme ka varem rääkinud,
meie taimestik siin on vilets.
Me ei saa eeldada, et meil kasvaks, näiteks, metsad, suured metsad,
me ei saa eeldada, et meie taimestik oleks heatasemeline.
Ja siin ma lihtsalt tahaksin lisada,
et lisaks kindlale taimestiku, loomastiku ja keskkonna tüübile
ka inimene kuulub ökosüsteemi selle osana? Saate aru?
Edasi, kuidas kuulub inimene sinna?
Miks me ütleme, et inimene on ökosüsteemi lahutamatu osa?
Mis te arvate, kuidas on inimene ökosüsteemi kaasatud?
Kas keegi teab?
Kas keegi teab? Kas keegi teab?
"See on tõepoolest tõeline ime, et kaasaegsetel koolitusmeetoditel pole veel õnnestunud täielikult lämmatada uuriva meele püha uudishimulikkust;
sest see väike habras võrse vajab selleks, et sirguda, mitte ainult kannustamist, vaid peamiselt vabadust." -- Albert Einstein
Haridus muudab vaba, lookleva ojakese pulksirgeks kraaviks."
-- Henry David Thoreau
DOLMA TSERING: Meil on olnud põline tava, et vanemad õpetasid oma lapsi vett puhtana hoidma.
Me teadsime, et kunagi ei tohi allikaid ega ojasid reostada,
sest pärivoolu elavad inimesed vajavad puhast vett joomiseks ja jumalustele ohverdamiseks.
Kuna me omandasime selle teadmise väga noorelt, siis sööbis see igaveseks meie meeltesse.
Nüüd aga on nii, et -- ma ei tea, kas see ongi areng ja edukus --
või ei räägi vanemad oma lastele sellest enam,
või siis ei kuula lapsed oma vanemaid,
aga igal pool on näha, et inimesed loobivad asju vette
saastades ära kogu oma ümbritseva keskkonna.
Maa on meie tegelik ema. Maa on meie pank.
Maa on midagi, mida peame kaitsema põlvest põlve.
Haridus tähendab seda, et meil on vaja edasi anda oma lastele seda, mida me teame maa kohta ja toidukasvatamise kohta,
Paljud inimesed, kes on lahkunud Ladakhist välismaale õppima, tulevad siia tagasi ja küsivad:
"Mis siin Ladakhis siis nii erilist on? Siin ei toimu midagi."
Arvatakse, et turistidel ja välismaalastel on vedanud, et neil on palju raha ja nad ei pea rasket tööd tegema.
Aga tegelikult -- meil on meie maa...
Meil on oma kodud...
Meil on omakasvatatud toit, omad traditsioonid, oma kultuur.
Aga vaadake, mida need moodsad arengud on inimestega teinud!
teadmisterohkus
Wade Davis: Kui mõtlema hakata, siis see on üsna hämmastav,
et bioloogid on viimaks ära tõestanud selle,
mida filosoofid on oma mõtisklustes alati tõeks pidanud,
-- tõsiasja, et me kõik oleme omavahel õed ja vennad.
Kõik me oleme kootud sellestsamast geneetilisest kangast.
See tähendab, et kõigil rahvastel, kõigi kultuuride esindajatel
on väga suures osas ühised vaimse võimekuse alged,
ühised intellektuaalsed võimed, mõtlemisteravus, jne.
Sellest järeldub, et olenemata sellest, kas mõni kultuur rakendab oma vaimu tehnoloogilise innovatsiooni teenistusse
-- nagu on juhtunud Läänes --
või vastupidi -- nagu seda on teinud Tiibeti budistid,
kes on oma vaimu rakendanud 2500 aasta jooksul püüdesse mõista eksistentsi olemust,
ja seda meeleteaduse vormis, nagu meil on tavaks öelda -- ja miks me kasutame siin sõna "teadus"?
Sest mida muud kujutab endast teadus kui mitte tõeotsingut?
Ja mida muud kujutab endast budism kui mitte empiirilise tõe tabamise püüdlust?
Nagu ikka ütleb Matthieu Ricard, kes on Tiibeti munk ja samas endine Pariisi Pasteuri instituudi molekulaarbioloog,
"Lääne teadus on ülepaisutatud vastus vähetähtsatele küsimustele."
Me rassime kogu oma elu selle nimel, et elada saja-aastaseks ilma et meie hambad või juuksed välja langeks,
samal ajal kui Tiibetis on inimeste põhitegevuseks eksistensti olemuse mõtestamine.
Ta ütleb veel, et meil on kõik kohad täis reklaame, kus näidatakse poolalasti aluspesus lapsi,
Tiibetlaste "reklaamtahvlid" seevastu, nn mani-müürid,
kujutavad endast kividesse graveeritud palveid kõigi elusolendite hüvangu nimel.
"Tõeline vabadus saabub alles siis, kui me oleme end vabastanud Lääne kultuuri, Lääne haridussüsteemi ja Lääne elulaadi ülevõimu alt." -- Mahatma Gandhi
Manish Jain: Üks asi, mis mind alati üllatab, on levinud arvamused Gandhi kohta.
Igal pool üle kogu maailma leidub väga palju neid, kes väidavad end olevat Gandhi austajad,
aga kui te tegelikult ka vaataksite seda, mida see mees kirjutas,
siis leiaksite, et ta oli äärmiselt -- äärmiselt -- kriitiline moodsa haridussüsteemi suhtes.
Ja ka Lääne teaduse suhtes.
See oli midagi, mida Gandhi varjamatult kahtluse alla seadis --
Milles tegelikult seisneb Lääne teaduse "suurepärane" panus planeedi elusolendite heaolu suurendamise seisukohalt?
Eksikombel on arvatud, et Gandhi oli peamiselt briti-vastane.
Tegelikult on ta öelnud, et mul ei brittide vastu midagi.
Kuid et britid võiksid aru saada, et need üle kogu maailma rakendatavad süsteemid
on oma loomult nõrgestava ja hävitava toimega ning inimsusevastased,
ja seda mitte ainult inimolendeile, vaid kogu planeedi elu peale mõeldes. Ja need süsteemid ei ole võimelised kestma.
Ta ütles seda aastal 1909.
Ta ütles, et me ei peaks tahtma lihtsalt brittidest lahti saada, kuid samas nende süsteeme edasi kasutada.
Ta väljendas seda väga peenelt, ta ütles: "Meie vabadusvõitlus ei tähenda seda, et me põgeneme tiigri küüsist, omandades ise tiigri iseloomu."
Haridus on sunniviisiline, ühelt inimeselt teisele pealesurutav tegevus. Kultuuris aga on inimestevahelised seosed vabatahtlikud.
Ainuke erinevus hariduse ja kultuuri vahel seisneb sunduslikkuses, mida hariduses peetakse kohaseks rakendada.
Haridus on aheldatud kultuur. Kultuur on vaba." -- Lev Tolstoi
Me ei mõtle endist kui ühest kultuurist paljude seas.
Seetõttu, kui me ekspordime näiteks oma majandusmudelit,
siis me ei suuda seda samuti objektiivselt hinnata, näha seda üksnes ühe variandina, ühe võimalusena majandussuhete reguleerimiseks.
Ent, kui te selle üle järgi mõtlete, siis näete,
et ükski nendest selle meie paradigma arenguindeksitest pole peaaegu üldse seotud elukvaliteediga.
Räägitakse näiteks per capita sissetuleku neljakordistumisest mingi aja jooksul. Noh, mida see tähendab?
See võib tegelikkuses tähendada, et mõni talunik on pidanud oma rahavaba isemajandava majapidamise vahetama
sisuliselt orjatöö vastu Delhi agulis.
Kas tema elukvaliteet on paranenud, kuna tema sissetulek on tõusnud neljakordseks?
See on järjekordne näide meie kultuurilisest lühinägelikkusest.
Me propageerime seda ettekujutust -- mis minu meelest on jultunud vale --,
et kui teised rahvad võtavad üle meie majandusmudeli,
et siis sellega kaasneb automaatselt rikkuse juurdevool kuni Lääne tasemeni.
Seda ei juhtu.
Kui vaatame kasvõi ainult energeetikat, siis meil oleks vaja nelja planeet Maa ressursse,
et kõik maakera inimesed saaksid tarbida meiega võrdsel määral tooteid.
Ja me üritame oma maailmavaadet siduda kaugete maade eluga,
uskudes, et kui nad meie maailmavaade üle võtavad, siis nad saavutavad sedasama, mida meie oleme saavutanud.
Aga astugem korraks sammuke tagasi ja küsigem: milles see suur väärtus siis seisneb, mille me oleme saavutanud?
Meil on palju imelisi asju.
Tõesti, uskuge mind, kui ma satun autoavariisse ja jään oma käest ilma,
siis ma ei tahaks sattuda Aafrika taimetarga patsiendiks, vaid haigla traumapunkti.
Meie ühiskonnamudelis on üht-teist positiivset.
Aga teisest küljest, vaadake seda, kuidas me endale elatist teenime,
-- kuidas me teenime oma igapäevast leiba --
see baseerub säärasel majandusmudelil, mis teaduslikus keeles väljendatuna
on muutmas meie planeedi biosfääri biokeemiat.
Sellele ei saa lihtsalt käega lüüa
ja kindlasti ei ole see märgiks selle kohta, et meie elulaad on inimpotentsiaali teostamise parim võimalik viis.
mis on teadmine? mis on teadmatus? mis on rikkus? mis on vaesus?
Erinevate kultuuride ellujäämise võti tänapäevamaailmas
ei seisne isolatsioonis ja enda muust maailmast eraldamises.
Vastupidi, ma usun, et rohkem kui kunagi varem vajame süvitsiminevat dialoogi
Lääne ja industrialiseerimata piirkondade vahel.
Me vajame seda dialoogi, kuna meie meedia ja haridussüsteem
on meie teadvust läbi immutamas suure valega selle kohta, kuidas me saame edukaks
ja kuidas meil kõigil on võimalus jõuda selle suurejoonelise, jõuka, glamuurse elustiilini.
Nii et tõesti peaksime kiiremas korras maha istuma, et üksteisega rääkida ja üksteisele edastada seda sõnumit,
et see meie praegune mudel ei toimi isegi Ameerikas mitte, mis on sellega seotud unistuse keskmeks.
Ja seejuures on väga oluline teadvustada, et kui me räägime teist tüüpi ühiskonnamudelitest,
siis oleme harjunud ette kujutama, et kõik need teised kultuurid, mis meile tunduvad oma värvikate tavadega mõnevõrra kummalised,
on aga kahjuks saatuse poolt määratud hääbuma,
samal ajal kui meie "päris" maailm liigub edasi helge tuleviku suunas.
Miski ei saaks olla tõest kaugemal.
Need kultuurid ei ole sugugi haprad ja elujõuetud.
Vastupidi, need inimesed on sitked ja vitaalsed,
kuid nende eksistentsi ohustavad selgesti tuvastatavalt väljaspoolt nende kultuuri tulevad tegurid.
Miks on see nii oluline?
See on oluline, kuna kultuur ei ole mingi tühine pisiasi.
Kultuuri olemus ei seisne dekoratiivsuses, sulgedes ja kulinates, tantsudes ja ka mitte rituaalides.
Kultuur on pigem selline rüü, mis kaitseb indiviidi ja mis koosneb moraalsetest ja eetilistest väärtustest.
Ja kui tahate teada, mis juhtub siis, kui kultuur kaob,
jättes indiviidi siiski hingitsema, kes siis ei ole enam muud kui oma endise tervikliku mina vari,
kui temalt on võetud võimalus minna tagasi oma vaimse pärandi ja juurte juurde, mis talle varem tuge pakkusid,
sest ta on kõigest kodusest lahti rebitud sihitult triivima tema jaoks võõras maailmas,
kus ta üldiselt jääb eluks ajaks klammerduma majandusliku redeli -- mis ei vii kuhugi -- kõige alumise redelipulga külge, --
siis selliseid inimesi kohtab massiliselt justnimelt Kolmanda Maailma suurtes, üdini masendavates tõmbekeskustes.
tee põrgusse
Ajaloos on olnud palju selliseid juhtumeid, mille puhul selged inimõiguste rikkumised ja inimestega manipuleerimine
on täies ulatuses olnud motiveeritud eliidi ja võimulolijate majanduslikest ning poliitilistest huvidest.
Selles ei ole mingit kahtlust.
Ma arvan, et kummalisel kombel on veel suuremat kahju aga tekitanud nende inimeste head kavatsused,
kes ei mõista, et nende kavatsused ei ole asjakohased ja et need kavatsused võivad lihtsalt olla meie eksliku ideoloogia peegelduseks.
Kui keegi läheb enda jaoks võõrasse kultuuriruumi ja ütleb: "Ma tulin, et teie lapsi harida," --
siis see on sisuliselt ju üks kõige pöörasemaid ja solvavamaid asju, mida üldse teha oleks võimalik.
Kui sa aga lähed sinna kultuuriruumi ja ütled:
"Teate, meil siin on mõningaid oskusi, mis võiks teilegi ära kuluda,"
siis see tähendaks minu jaoks infovahetust, mis peaks kindlasti olema kahepoolne ja mida tõesti tuleks respekteerida.
Aga see erineb väga palju sellest, kui ma läheks sinna väitega,
et teie elulaad ei ole nüüd enam aktsepteeritav.
nii et "liituge meie programmiga", koolitage oma lapsi siin meie koolis,
öelge lahti oma ebausust ja asendage see minu omaga.
Üldiselt peetakse enesestmõistetavaks, et läänelik teadmiste- ja haridussüsteem
on universaalselt rakendatavad ja midagi kõigest muust kõrgemalseisvat.
Meile tundub, et me oleme arenenud mingile olemise kõrgemale tasemele,
ja et need teised inimesed, ükskõik kui toredad nad ka poleks,
kindlasti saavad palju kasu sellest ülimuslikust teadmistesüsteemist.
Kõige murettekitavam on olukord valitsusväliste organisatsioonidega,
kes tõesti arvavad, et nad oma tegevusega aitavad kohalikke kogukondi,
tegelikult "aidates" neil välja suretada oma kohalikud keeled,
"aidates" neil ilma jääda majanduslikust sõltumatusest,
aheldades nad globaalse majandussüsteemi külge ja varustades neid suurema hulga sularahaga,
mille tulemuseks aga on see, et sealsed elanikud kaotavad kontrolli oma elude üle.
Paljud neist "aitajatest" on heade kavatsustega ja head inimesed,
kes tõesti arvavad, et nende tegevusest on lastele ja kogukondadele midagi kasu.
Kuid ma arvan, et nad ei mõista selle palju suurema mängu reegleid, milles nemad on ettureiks.
Asja iva on selles, et me elame üleminekuajastul ja see kohustab meid olema ettevaatlikud.
Nagu ütles Margaret Mead enne oma surma --
tema suurim hirm oli see, et me oleme pimesi triivimas
selle ilmetult amorfse, erinevusteta maailma suunas, ükskõik milline täpselt see välja nägema hakkaks,
ja ühel heal päeval me ärkame, nagu me oleks näinud painajat,
avastades, et olime unustanud, et üldse on võimalik teistmoodi elada.
Teiste kultuuriruumide inimesed ja nende teistmoodi nägemused elust ei ole mingid läbikukkunud katsed elada nii nagu meie.
Need on hoopis oma ainulaadsuses kordumatud vastused põhiküsimusele:
Mis on inimeseks olemise ja elamise tähendus?
Paljud nendest inimestest, kui nad vastavad sellele küsimusele,
siis nende vastustes kajastub see, mis on võimaldanud neil sellel planeedil ellu jääda paljude põlvkondade jooksul.
Inimene on siin planeedil elanud juba väga kaua.
Kes teab, millal täpselt hakkas meie elu võtma ühiskondlikku kuju, võibolla 150 000 aastat tagasi.
Neoliidis toimunud pööre, mille tulemusel tekkis põllumajandus,
see toimus alles kümme tuhat aastat tagasi.
Tänapäevane industriaalühiskond on aga alla 300 aasta vana.
See näitab, et peaksime hoiduma arvamast, et meil on juba olemas vastused kõigile probleemidele,
mis on meid kui inimliiki ees ootamas järgnevate aastatuhandete jooksul.
("Väiksed kastid", laulab Malvina Reynolds, Peeter Tooma tõlge): Väiksed kastid linnaserval.
Väiksed kastid tehtud tiki-taki.
Väiksed kastid linna serval.
Neil on kõigil nägu üks.
Siin on pruun ja
seal on valge.
Mõni hoopis helekollane,
kuid nad kõik on tehtud tiki-taki
ja neil ongi nägu üks.
Isad emad majakestes, kõik nad käisid ülikoolides,
kus nad pandi kastidesse, et neil oleks nägu üks.
Üks direktor, teine doktor, kolmas tuntud peainsener,
Ja nad kõik on tehtud tiki-taki
ja neil ongi nägu üks.
Kõik nad loevad jutunurka.
Välgumihkel üle kullatud.
Kodus seitse nailonsärki,
tsellofaani pakitud.
Neil on saunad keset metsa,
kuldse päikse all nad elavad.
Rohu eest ja külma vastu,
resoluutselt võitlevad.
Veel on kõigil mitu lipsu,
põuetaskus elukindlustus.
Kõik nad kasvatavad lapsi -
koolis tarvis kuulekus.
Lapsed näevad palju vaeva,
kuni uksed avab ülikool.
Seal nad kaovad kastidesse,
joondu, valvel, parem pool.
Filmi tõlkinud eesti keelde Kaarel Veskis & MTÜ Mondo
lisainfo aadressil www.schoolingtheworld.org